Kutya egy mese
Az erdô alján, a bokor tövén már csak egy kicsi kutya rejtôzött. Öten voltak egykor: izmosak, gömbölyûek és vidám kedvûek. Kutyamama óvta ôket széltôl-víztôl, erôs nap fényétôl, esô hûvösétôl – mi lehet jobb ennél? Kutyamama a szabad ég alatt élt – evett, amit talált, ami így, nyáron egész jó mulatság, mert itt-ott kitesznek mindenféle földi jót: vasárnapi ebéd morzsáit, kiszáradt süteményvéget, és ó, még csontokat is, néha nem is keveset. Ez ám a kutyaélet! ![](http://www.kutya.hu/0010/images/27-1.jpg)
De eljött a nyár vége, ritkulóban voltak a kerítések elé kitett tálak, az ízes-grízes maradékok – a boldogságmorzsákat már a verebek is felcsipegették. Ez ám a kutya élet! És egy nap kutyamama nem jött vissza. Mi lett vele? Talán csak a Szél tudja, a mindenhova befújó; talán csak a Nap látta, a mindent megvilágító; talán csak az Esô hallotta, a mindent tisztára mosó…
És ott maradt az öt gömbölyû, vidám kedvû, szôrös-borzos kiskutya. Vajon mi lesz veletek? Vajon ki lesz veletek? Kutyamama nem jött többé – hol lehetsz, te oltalmazó, testeddel melengetô? Az öt gömbölyû, vidám kedvû, szôrös-borzos kiskutya, bizony, nagy bajban volt. S mert enni kell, elindultak világot látni. Tarisznyájukban nem volt hamuban sült pogácsa, és bizony sajnos az utak mentén sem kolbászból volt a kerítés. Elôször csapatosan meneteltek, de az öt éhes bendônek bizony kevés volt a szerencsében talált falat – így a keresztutak közepén elváltak egymástól, és külön folytatták világlátó csavargásukat. Idejük végtelen volt és céltalan. Övék volt az ég, a levegô, a folyók tükre.
Esténként az erdô alján, a bokor tövén találkoztak újra és újra – egyre kevesebben. Hol maradtatok le? Mi történt veletek? A kicsi kutya nem tudta.
Már csak egymaga rejtôzött ott el éjszakára, a kövér képû Hold alatt. Nem értem, hova visznek, nem értem, mi lesz velem – gondolta, amikor felnyalábolták és kicsi kosárba rakták nevetô szájú gyerekek.
Egymásra találás, így szokták mondani. Lett ennivaló, meleg fészek, boldogságmorzsák minden este – csak jaj, a folyó tükrét, azt tudná feledni…
Mirtse Zsuzsa |